Moartea unei legende.
MOARTEA UNEI LEGENDE
Țara a aflat cu mâhnire
săptămâna aceasta de moartea lui Aristide Leonides.
Născut în 1871, a venit din Grecia la 23 de ani, fără un ban în buzunar,
și și-a deschis primul restaurant în același an.
Primul hotel și-a deschis ușile la scurt timp după aceea.
Prima lui soție, Lady Marcia de Haviland, a murit de tânără.
Dar domnul Leonides nu a fost singur la sfârșitul vieții.
Tânăra și frumoasa lui văduvă americană, Brenda, este încă în viață.
Iată-l aici pe domnul Leonides cu nepoata cea mai mare, Sophia.
Prieten sau dușman, nimeni nu ar putea contesta
faptul că Aristide Leonides a fost un colos al epocii sale.
CHARLES HAYWARD DETECTIV PARTICULAR
- Bună dimineața, d-ră Ackroyd! - Bună dimineața!
- D-le Hayward! - Da?
Avem o clientă. Așteaptă înăuntru.
- Este o doamnă? - Nu mi-a spus cum se numește.
Bună ziua!
Bună, Charles!
Iartă-mă că te surprind așa, dar nu eram sigură că mă vei primi.
Îmi pare nespus de rău să aud despre cele întâmplate...
d-ră Leonides.
Am vrut să fiu incognito în Egipt.
M-am mirat când ai părăsit corpul diplomatic...
- ...pentru asta. - Munca de detectiv?
Este o afacere de familie.
Cu ce anume te pot ajuta, mai exact, Sophia?
Cred că bunicul meu a fost ucis.
Ucis?
A murit în urma unui atac de cord, dar eu bănuiesc o mână criminală.
Și ce te face să bănuiești asta?
Eu l-am găsit.
Iar doctorul se comporta ciudat, nu voia să semneze certificatul de deces.
Urmează să aibă loc o autopsie.
- Înțeleg. - Și vreau ca tu, Charles,
să vii la casă și să anchetezi înainte să se implice poliția.
Desigur, te plătesc.
Ar fi lipsit de etică din partea mea să accept acest caz, Sophia.
- Sunt sigur că poți înțelege asta. - Vrei să știi de ce am plecat?
- Nu, eu... - Nu am vrut ca tu
- ...să ai de-a face cu familia mea. - Diplomatul fără bani
nu era ce voiau pentru tine, nu?
- Charles... - Dar acum vrei să am de-a face cu ea.
Acum lucrurile s-au schimbat cu totul.
Nu și pentru mine.
Cred că ucigașul e în continuare în casă.
Mi-e frică, Charles.
Ție să-ți fie frică?
Da.
Atunci, ar trebui să mergi direct la poliție.
D-ră Ackroyd, d-ra Leonides va pleca acum.
Ar trebui ca măcar să te gândești la asta.
D-ră Leonides?
Ați mai întâlnit-o?
- Puțin, în Cairo. - Haideți, d-le Hayward!
Gândiți-vă numai la publicitate!
Nu vă permiteți să refuzați acest caz.
De ce te interesează moartea domnului Leonides, Charles?
Am fost abordat de un membru al familiei.
Nu știu de ce te mai joci de-a detectivul.
Ar trebui să fii aici, la Scotland Yard, ca tata.
- E greu să-i calc pe urme. - Poți s-o mai spui o dată.
Ce anume vrei?
Doctorul care l-a examinat a sesizat o contractare extremă a pupilelor.
A efectuat câteva teste și a conchis că ezerina a fost cauza morții.
- Este... - E cunoscută și ca fizostigmină.
Intră în compoziția picăturilor de ochi contra glaucomului
sau, dacă este injectată direct în sânge,
ar provoca un atac de cord.
Și tatăl tău obișnuia să se aplece așa în față.
Leonides era diabetic. Poate că ezerina a fost înlocuită cu insulina.
- Picăturile de ochi erau ale lui? - Da.
Atunci, e posibil să fi fost înlocuite din greșeală.
Se poate. Nu e cine știe ce caz.
Iar avocații familiei ne-ar face ferfeniță dacă am încerca să creăm unul.
Dar presa?
De îndată ce Scotland Yard va șopti "crimă", presa va da năvală.
Iar oamenii ăștia tin la intimitatea lor la fel de mult cum tin la banii lor.
Acest membru al familiei este un bărbat sau o femeie?
O femeie.
Nu este deloc suspectă?
Bine. Două zile. Apoi trimit agenții.
Încă nu am decis să preiau cazul.
Atunci, ce cauți aici?
Nu văd de ce o asemenea familie ar sta de vorbă cu mine.
De ce m-ar primi? Nu am deloc autoritate. Eu...
Leonides avea o mulțime de prieteni influenți.
Avea însă și dușmani influenți.
Era o figură controversată.
Ia toate notițele la biroul tău și mai gândește-te!
Așteaptă telefonul meu.
Îți mulțumesc, Charles.
Pentru ce?
Pentru că m-ai scos la dans în seara asta.
Charles Hayward.
Este totul în regulă?
Știți ceva despre cârtițe?
Nu. Mă tem că nu.
Am un arsenal întreg de arme, desigur. Capcane, otrăvuri...
Uneori folosesc vitrigon. Le înțeapă și le face să sângereze.
Cârtițele suferă de hemofilie. Ca unele familii regale europene.
Dar sunt de părere că pușca îmi exprimă cel mai bine sentimentele.
Sunteți detectivul Sophiei?
Da. Charles Hayward.
- Îmi pare rău, porțile erau deschise. - Da, vă așteptam.
Edith de Haviland.
Regretata mea soră a fost prima soție a lui Aristide.
Sophia crede că sub acest acoperiș trăiește un membru al familiei Borgia.
Cât dramatism!
Josephine!
- Josephine! - Josephine, te strigă dădaca.
- Vino încoace! - Bine, mătușă Edith!
Haide, vino! Fii fetiță cuminte!
Vino!
Lasă-mă în pace!
Fugi!
Nu știu ce ne-am face fără bătrânele noastre dădace.
Sunt tare credincioase.
Pe aceasta am ales-o eu însămi cu multi ani în urmă.
Bună, Charles!
Sophia!
Cum de vă cunoașteți voi doi?
Ne-am întâlnit în Egipt, pe vremea când eram acolo cu Sotheby's.
Mi-a salvat viața. Nu-i așa, Charles?
Ei bine, calul ei a luat-o la fugă spre piramide. Am reușit să-l opresc.
Ce s-a întâmplat?
Nimic nu a luat-o la fugă cu Sophia în viata ei.
Nici un cal, nici nimic altceva.
- Charles vrea să creadă că m-a salvat. - Dragul de el...
Mătușa Edith a venit să o îngrijească pe bunica.
Când a murit, a considerat că e datoria ei să ajute la educarea băieților.
Să-i ferească de influenta bunicului.
Mătușa Edith și bunicul au fost precum șoarecele și pisica.
Ea îi spunea că e un străin mizerabil, care fură bani de la slujbă,
iar el îi spunea că e o snoabă xenofobă și îngustă la minte.
În realitate, cred că în secret îl adora.
Iată-l pe bărbatul în cauză!
Știu ce crezi. Fiica superbă a unui conte
și un imigrant pitic, o pereche nu tocmai potrivită.
Dar bunica s-a îndrăgostit de el.
Avea ceva exotic și plin de viață care a atras-o la el.
- Au avut o căsnicie fericită? - Foarte fericită.
Desigur, prietenii lor nu se împăcau, iar părinții ei nu îl sufereau.
Atunci, de ce nu au oprit nunta?
Nimeni nu îl putea opri pe bunicul, Charles.
Aici l-ai găsit? Poți să-mi povestești pas cu pas?
L-am adus micul dejun.
Era ceva obișnuit?
Da.
Bună dimineața, bunicule!
Îi plăcea să-i aduc micul dejun.
De ce?
Aveam o legătură specială.
Bunicule?
O legătură specială? Ce vrei să spui?
Nimic.
Doar că ne înțelegeam bine, atâta tot.
Aceasta era baia lui.
Iar acesta e dulăpiorul mortal.
- Iar acolo? - E camera soției sale.
- Brenda. - Da.
În biroul meu, spuneai...
Ei bine, spuneai că ți-e frică.
Suntem o familie foarte ciudată, Charles.
Avem multă cruzime în noi și sunt tipuri diferite de cruzime.
Asta neliniștește cel mai mult. Faptul că există tipuri diferite.
- Ce vrei să spui? - Exact ce am zis.
Dacă ai nevoie de ceva, știi unde mă găsești.
Da, mulțumesc, Sophia.
Tu ești detectivul?
Tu trebuie să fii Josephine, sora Sophiei.
- Ce mai faci? - Foarte bine, mulțumesc.
Deci afli secretele altor oameni?
Cam asta ar fi ideea.
- Căsuța aceea din copac e a ta? - A mea și a lui Eustace.
E fratele meu mai mare.
Îmi place carnețelul tău.
- Ce scrii în el? - Lucrurile pe care le știu.
Știu multe lucruri.
Iar acum, că bunicul a murit, sunt de departe cea mai deșteaptă din casă.
Ai vrea să-mi spui ceva?
Încă nu. Vezi tu, citesc povestiri cu detectivi.
Iar un detectiv bun nu se grăbește să adune dovezile
și să-i interogheze pe toți înainte să rezolve cazul.
Ucigașul nu e niciodată cel pe care îl suspectezi la început.
- Magda te poate primi acum. - Magda?
Nu-i place să-i spun "mami". Zice că o îmbătrânește.
Nicăieri nu e ca acasă.
Pantofii ăștia nu merg deloc.
Sunt mult prea frivoli pentru ocazie.
- Vă rog să mă iertați, d-le Hayward. - Nu...
Doamne!
Am băut mult prea mult vin roșu de Bordeaux aseară.
Îmi provoacă dureri de cap. Vinul de Burgundia îmi priește.
Poate că ar trebui să luați o aspirină.
Aspirină?
- Mahmureala se tratează cu o băutură. - Da.
Cui pe cui se scoate.
Și dumneata?
- E cam devreme pentru mine, cred. - Sunteți simpatic.
Așteptați până o să aveți trei copii.
Așadar... Sunteti actriță?
În mod evident, nu mergeți la teatru. Altfel, ați ști cu ce mă ocup.
Trebuie să recunosc că sunt mai curând pasionat de cinema.
Înțeleg.
Pe mine nu m-au atras prea mult filmele.
Deși am un scenariu superb.
Soțul meu l-a scris pentru mine.
Dezvăluirea. Prima lui operă de ficțiune. Plină de pasiune.
Personajul principal, eu,
este unul minunat de sumbru.
Știu, se spune că ar trebui să joc doar în comedii, din cauza nasului, dar...
Ei bine, presupun că această crimă ne-ar face multă publicitate înainte...
- Continuați! - Are vreo importanță ceva din astea?
La urma urmei, o avem pe propria Ruth Ellis
chiar sub acest acoperiș.
Ruth Ellis și-a împușcat iubitul.
- Nu soțul. - Oricum, a fost spânzurată pentru asta.
Și pe bună dreptate.
Dar... Vreți să spuneți că ați vrea să o vedeți spânzurată pe Brenda?
Îmi răstălmăciți vorbele.
Da, păi... Poate că ar trebui să stau puțin de vorbă cu soțul dvs.
- E în bibliotecă. - Vă mulțumesc pentru timpul acordat.
- Asta e tot? - Pentru astăzi, da.
Bun! Sunt lihnită.
Sper că nu vă deranjez.
Charles, ți-l prezint pe tatăl meu, Philip Leonides.
Este o plăcere să vă cunosc, domnule. Charles Hayward.
Am cunoscut un Hayward.
Comisar-adjunct la Scotland Yard. Un fel de legendă în poliție.
A fost tatăl meu.
S-a descurcat bine, până când a fost ucis.
- Nu au aflat niciodată cine l-a ucis? - Nu.
- Nu e cine știe ce recomandare. - Tată!
Domnule Leonides...
Oricât de neplăcută ați considera că e vizita mea,
vă garantez că va păli pe lângă ceea ce vă așteaptă,
dacă poliția va decide să revină aici.
Poți să faci un efort acum, te rog? Pentru mine?
Se pare că Sophia e supărată.
Trebuie să ajungem la un fel de compromis, d-le Hayward.
Sugerați cumva să lăsăm un zar
să decidă în locul nostru?
Va stabili dacă vom continua sau nu această conversație.
- Alegeți un număr! - Încetați!
- D-le Leonides, vă rog... - Vă voi atribui cifra patru.
Desigur, sorții sunt împotriva dumitale.
- Nu voi răspunde la întrebările dumitale. - Ar fi o lipsă de politețe, domnule.
Credeți că presiunea unui om mărunt de la Scotland Yard
- ...mă va face să vorbesc cu dvs. - Da. Chiar cred asta.
Fiindcă eu și acel om mărunt încercăm să vă facem o favoare, domnule.
Carnețelul! Normal!
- Haideți, notați! - Sunteti fiul cel mai mare.
Într-adevăr.
De cât timp locuiți aici?
Acum zece ani, am pierdut o partidă de pocher cu inși dubioși.
Tata a profitat de ocazie ca să mă tină din scurt.
Asta ne-a făcut să venim aici, pe lângă unu sau două eșecuri.
Tata se referă la unele dintre piesele de teatru ale mamei, care au fost
- ...nu tocmai bine primite. - Da. Asa că i-ați scris un scenariu.
Sunt istoric de meserie.
Scriu despre literatura și arta medievală.
Acest scenariu al soției mele a fost... Este o tentativă singulară.
Noi doi trăim pentru arte.
Așadar, nu aveți niciun rol în afacerile tatălui dvs.
Unchiul Roger conduce principala firmă a bunicului, Associated Catering.
Da, frățiorul meu este șeful,
deși se pricepe la afaceri la fel ca o mangustă.
Dar dvs nu aveți realmente nevoie de...
bani?
Nimeni nu are o nevoie reală de bani în casa asta.
Atunci, de ce mai locuiți aici?
Fiindcă așa a fost înțelegerea.
În plus, cine vrea să-și câștige existența muncind, domnule Hayward?
A fost citit testamentul?
Nu încă. De ce?
Mă așteptam să fi fost citit, atâta tot.
Toată lumea știe ce conține. Suntem cu toții asigurați, vreau să zic.
Asa că nu e niciun indiciu acolo pentru dvs, d-le Hayward.
Vă mulțumesc, domnule Leonides.
O ultimă chestiune.
Dacă insistați.
- Nu păreți câtuși de puțin trist, d-le. - Poftim?
Tatăl dumitale este mort.
Dar nu păreți deloc afectat de asta.
La revedere, domnule Hayward!
Un om mărunțel, d-le Hayward, dar care proiecta o umbră mare.
O umbră foarte mare și destul de strâmbă.
- Ce faceți? - Nu mă pot juca și eu de-a detectivul?
Mirosiți a trabuc.
Asta înseamnă că l-ați cunoscut pe Philip.
Dar nu mirosiți a alcool. Magda încă doarme?
Nu. Am întâlnit-o.
Deci chiar ați refuzat băutura pe care v-a oferit-o.
Ce băiat bun! Vă păstrați capul limpede.
Nu vă pierdeți din vedere obiectivul.
Nu e de mirare că Sophia vă place.
Lady Edith...
- Când e un moment bun să vorbim? - Vai, sunt ocupată.
Toaletarea de toamnă.
Cred cu tărie în beneficiile îndepărtării uscăturilor.
În toate anotimpurile.
Clemency Leonides.
Vă rog, plimbați-vă pe aici după bunul-plac.
Îmi pare rău, ușa era deschisă.
Sunteți detectivul particular pe care l-a angajat Sophia, bănuiesc.
Charles Hayward.
Dacă tot suntem deschiși,
ar trebui să știți că sunt cercetător chimist principal la La Roche.
- Și...? - Specializat în toxicologia plantelor,
domnule Hayward.
Știu tot ce se poate ști despre otrăvuri.
Presupun că nu vă aduceți de lucru acasă, nu?
Roger!
A venit detectivul Sophiei.
Spuneți-mi... Cum merge?
Mă refer la faptul că locuiți toți aici.
Cine v-a spus că merge?
Domnule Hayward!
- Mătușa Edith zice că o știți pe Sophia. - Ne-am cunoscut în treacăt.
- În Cairo. - Nu, credem că e bine, nu, Clemmy?
- Orice ca s-o închidem pe târfa asta. - Scumpule!
Nu-mi vine să cred că nu a așteptat. Avea 86 de ani și l-a ucis cu sânge-rece.
Roger, taci!
Soția dvs are dreptate, domnule. Ați putea fi acuzat de calomnie.
Cum poți defăima o ucigașă? M-a lăsat orfan!
Ai 55 de ani, iubitule. Lucrurile astea se mai întâmplă.
Ai dreptate. Îmi pare rău.
- Nu... - Vă rog, continuați!
Sunteți director general la Associated Catering.
- Compania tatălui dvs. - Una dintre companiile lui.
Mi-a dat-o mie, dar aveți dreptate, e a lui. De fapt, totul îi aparține.
În casa Tatălui Meu multe locașuri sunt.
- Când ați vorbit ultima oară cu el? - Vorbeam mereu. De ce întrebați?
- Este o întrebare simplă. - Ce vreți să spuneți?
Am putea continua altă dată?
Știți ce as vrea să fac? Aș vrea s-o strâng de gât pe femeia aia.
Nu știe ce spune, nu s-a obișnuit cu ideea.
E o parvenită din cap până-n picioare!
Și a otrăvit un bătrân lipsit de apărare!
- Soțul dvs e foarte iute la mânie. - N-ar face rău nici măcar unei muște.
E firesc să-ți iubești tatăl, dar el mai curând îl idolatrizează.
Nu e numai roz să fii copilul preferat.
- Dați-mi voie să vă ajut cu astea. - Nu...
- Vă rog! - Îmi place să fac treabă.
Mai ales acum, că nu mai au nevoie copiii de mine.
Sau nu pentru multă vreme.
Presupun că asta e soarta dădacelor.
Sunteți singura angajată de aici?
Da. Acum am rămas doar eu și bucătarul.
Din cauza morții domnului Leonides.
Vor o atmosferă liniștită și intimă în casă.
Dar servitorii vin și pleacă oricum des de aici.
Cine e bărbatul cu Sophia?
Este domnul Brown, d-le.
Preceptorul copiilor.
Să fiți blând cu doamna Leonides!
Nu e la fel de puternică precum ceilalți.
Pot să intru?
Nu sunteți câtuși de puțin cum mă așteptam.
Ce au spus despre mine?
Toți cei de acolo.
Nu vă faceți griji, pot să ghicesc.
Fiarele!
Și ce dacă am 37 de ani?
Ne-am căsătorit din dragoste. Ce e rău în asta?
Ei s-au născut bogați. Așa că nu cred că e cineva îndeajuns de bun.
Cum l-ați cunoscut pe soțul dvs.
Eram dansatoare în Las Vegas.
Da. El avea niște afaceri acolo.
Într-o zi, a intrat în cazinoul unde lucram.
Și m-a văzut plângând.
Vă rog, să nu credeți că plânsul e starea mea naturală.
- Nu. - Dar intrasem într-un bucluc,
ca o mică servitoare oribilă.
Adică rămăseserăți însărcinată?
Mă săturasem de bărbați.
Voiam un cămin.
Visam la cineva cumsecade,
care să se dea peste cap pentru mine.
Mi-a spus: "Stai jos și spune-mi ce-ai pățit!"
I-am zis: " Nu pot, voi fi concediată pentru că stau de vorbă cu un client."
Atunci mi-a spus: " Ba nu vei fi. Cazinoul îmi aparține."
Soțul dvs deținea un cazinou în Las Vegas?
Nu era un lucru știut de toată lumea.
Era mai curând un partener din umbră.
Venirea dumneavoastră aici
probabil că a făcut multă vâlvă.
Am jurat să fiu o soție desăvârșită.
Și chiar am fost.
Dar nu am putut scăpa niciodată de familia asta a lui.
Veneau mereu cu cerșitul și trăiau pe spinarea lui.
Cu copilul cum a rămas?
S-a dovedit că nu eram însărcinată. Fusese o greșeală.
Soțul dvs avea vreo rutină de seară sau...?
Ei bine, îi plăcea să se uite puțin la televizor.
Obișnuia să vină aici.
Acesta era fotoliul lui.
Uneori puneam muzică și mă privea cum dansam.
Îi plăcea mult asta.
În unele seri lucra împreună cu domnul Brown.
Preceptorul copiilor.
Se înțelegeau bine.
La ce anume lucrau?
Aristide își scria memoriile.
Acum...
Am o întrebare delicată pentru dvs, doamnă Leonides.
Aș vrea să-mi spui Brenda.
- Insulina. - Da?
Soțul tău și-o injecta singur?
Da, dar...
În seara aceea...
i-am injectat-o eu.
El m-a rugat să fac asta.
A spus că e obosit și m-a rugat pe mine.
În regulă.
Dădaca spune că unii membri ai familiei suspectează că a fost otrăvit.
Da.
- Este o posibilitate. - Vezi?
L-am ucis.
Poliția îmi va găsi amprentele pe flacon și pe seringă.
Dar pe flacon scria " insulină", nu "otravă".
Iar dacă eu eram ucigașa, aș fi șters amprentele, nu?
Nu-i asa?
CAIRO, CU 18 LUNI MAI DEVREME
- Domnule... - Stai jos!
O cunoști pe femeia asta?
Da, e Sophia de Haviland.
Lucrează la Sotheby's.
Nu lasă pe nimeni să se apropie de ea.
Dar se zvonește că voi doi vă înțelegeți bine.
- Știi cine e bărbatul? - Aristide Leonides.
Ei bine, numele adevărat al acestei femei e Sophia Leonides.
E nepoata lui.
Bănuiesc că a uitat să-ți spună asta, nu?
Vezi tu, știm sigur că Leonides e mână în mână cu CIA
de la Războiul Civil Grec.
Și nu știm de ce.
Având în vedere tot ce se petrece în această țară în clipa de față,
vrem să ne asigurăm că prezența ei aici
și faptul că își ascunde adevărata identitate
reprezintă doar o coincidență.
- Sunt sigur că există un motiv bun... - Ascultă!
Te plictisești de moarte la ambasadă și vrei să lucrezi în spionaj, nu?
- Da. - Atunci consider-o biletul tău de intrare.
Nu...
Vă căutam.
- Ce căutați aici? E... - Biroul d-lui Aristide Leonides. Știu.
Dumneata ce cauți aici?
D-l Leonides mi-a permis accesul aici.
Văd.
Așadar, sunteți detectivul acela particular
- ...și vreți să-mi puneți întrebări. - Da.
Nu l-am întâlnit încă pe Eustace. Ce-mi puteți spune despre el?
Este ceea ce se numește acum "adolescent".
Rebel. Furios.
Disprețuiește autoritatea. Adoră rock-and-rollul.
Gândește cu capul lui, ceea ce e o realizare în casa asta.
Și nu îi place să fie școlarizat acasă.
Atunci, de ce e?
Motivul dat de d-l Leonides a fost paralizia din copilărie.
Avea să fie ridiculizat fiindcă șchiopătează.
Sunteți de altă părere?
D-l Leonides avea mania controlului.
Îl ajutați cu memoriile lui?
Da, e...
E un lucru confidențial.
- Lucrați cu el în seara aceea? - Da, până târziu.
Am fost întrerupți de câteva ori.
- Musafiri? - Da. Mai întâi Roger și apoi Magda.
Știți ce voiau?
Niciunul dintre ei nu e tocmai discret.
Roger avea nu știu ce criză de afaceri,
iar Magda voia ca d-l Leonides să-i finanțeze filmul.
Dezvăluirea.
A acceptat finanțarea?
Nu. Joacă în piese de teatru pe care nu le vede nimeni.
Soțul ei scrie cărți necitite de nimeni.
Oricum, ce știu oamenii ăștia despre lumea reală?
L-a mai vizitat cineva?
Sophia.
Este puțin mai discretă decât ceilalți.
Este casa în care s-a născut d-l Leonides.
Aș vrea o copie a memoriilor.
- Nu există decât originalul. - Atunci, va trebui să fie originalul.
A dispărut.
Pentru voi există un singur lucru.
- Țestoasa ta are un nume? - Salomeea.
Mami a jucat în piesa numită Salomeea. Mă tem că nu a avut mult succes.
Salomeea a dansat pentru regele Irod.
Iar lui i-a plăcut atât de mult, că a spus că poate avea orice vrea.
Ai terminat cu interogatoriile?
Pentru astăzi.
Ai găsit multe indicii?
Știi, Josephine,
în prima rundă de întrebări nu urmărești să descoperi indicii,
ci mai curând să vezi cât de cât cu cine ai de-a face.
Ai noroc că poți să vorbești cu ei.
Ca familie, nu vorbim prea mult.
Mai puțin Magda, desigur.
Dar ea nu vorbește decât despre ea.
Probabil că ești tristă că ți-ai pierdut bunicul.
Nu chiar. Nu-mi plăcea de el.
M-a împiedicat să devin balerină.
A spus că nu m-aș pricepe. Și ador baletul.
Îmi pare rău.
Josephine, ce-mi poți spune despre domnul Brown?
Laurence are o aventură cu Brenda.
Își scriu scrisori unul altuia.
Sunt foarte siropoase.
- Laurence e siropos. - De unde știi asta?
"Vai, draga mea, am nevoie de tine mai mult ca de aerul pe care-l respir."
Inventezi toate astea, nu?
Știu și unde sunt ascunse scrisorile. Știu multe lucruri.
Ascult pe la uși.
Lumea nu mă bagă în seamă în casa asta.
Sunt mult prea egoiști.
Dar eu le acord atenție. La revedere, d-le Hayward!
Pa!
- Bună, scumpo! - Bună!
Vă încolțiți prada, domnule Hayward?
- Lady Edith... - Da.
Mă întrebam ceva. Porțile sunt încuiate noaptea?
Temeinic.
Aristide credea cu tărie în amenințarea comunistă.
Personal, nu cred că în Swinley Dean există o celulă foarte activă.
Firește, dacă-l excludem pe d-l Brown.
Doar e un intelectual, nu?
- Pot să vă pun o întrebare directă? - Sunt singurele interesante.
Ce e în neregulă cu oamenii din această casă?
Într-adevăr, e o întrebare directă.
- Vă cer scuze. - Nu e nevoie.
Pasiunea.
Este o seră a pasiunii reprimate.
Asta se întâmplă atunci când persoana pe care o iubești cel mai mult,
pentru care ți-ai da și viața,
este totodată persoana pe care o urăști cel mai mult.
Sunt sigură că înțelegeți, d-le Hayward.
Altminteri nu v-ați mai afla nici dvs în această casă, nu-i așa?
Alo?
Brent?
Charles Hayward la telefon.
Charlie, ce surpriză!
Cu ce te pot ajuta, amice?
Aristide Leonides.
Ce-i cu el?
Ce cauți aici?
Nu, Charles. Uite care e întrebarea!
Ce faci acum?
Nu ți-e frică, nu?
- Absolut deloc. - Ar trebui să-ți fie.
Deci îți place?
Hai să mergem sus!
Cu asta voia bunicul meu să-l tin la curent.
Cu ceea ce fac tinerii.
Cu scena muzicală.
Credea că e viitorul afacerii sale. Distracțiile, spectacolul.
Cred că la asta se referea când spunea că lumea s-a înmuiat după război.
Deci cu asta avea legătură Las Vegasul.
Nici tu nu vrei să vorbești despre memoriile lui?
Am văzut o fotografie cu tine de când erai balerină.
Asta era în copilărie, înainte să mă rănesc la genunchi.
Erai dulce.
Mai taci și aprinde-mi afurisita de țigară!
Charles!
Fetița asta are chef de dans.
La fel ca în Cairo.
Ultima dorință și testamentul lui Aristide Leonides,
care a fost întocmit de mine și semnat de el,
în fața tuturor membrilor familiei sale, în data de 24 iulie 1957.
Conform acestuia, suma fiecăruia dintre ei este generoasă,
cu toții fiind asigurați în mod echitabil.
Cu toate acestea, domnule Hayward,
d-ra Leonides mi-a cerut insistent
să vă ofer toate informațiile de care aveți nevoie.
Dar sper că pot conta pe discreția dvs absolută.
Desigur.
Întrucât, după cum am anunțat familia, ne-am dat seama abia azi-dimineață
că acest testament nu este semnat.
Toți cei prezenți, inclusiv eu, l-au văzut semnând...
De fapt, am crezut că-l vedem semnându-l. Dar...
A murit fără testament?
Așa s-ar părea.
Dar, dacă a murit fără testament, atunci...
Atunci, principalul beneficiar al testamentului este, desigur,
cea de-a doua doamnă Leonides.
Brenda.
Într-adevăr.
Josephine!
Mulțumesc.
Frumoasă amenajare!
Ce vreți?
Știu despre testament.
Și mai știu că ați avut
o discuție aprinsă cu tatăl dvs în seara în care a murit.
Dați-mi voie să ghicesc.
E posibil să fi avut legătură cu iminenta prăbușire
a companiei Associated Catering?
Sunteți o persoană extrem de băgăcioasă, d-le Hayward.
Mă gândeam că ați dori puțin...
Ce a fost, de fapt?
O ultimă încercare de a vă convinge tatăl să vă salveze? Și a refuzat?
Este un cec pentru Associated Catering în valoare de două milioane de lire.
Bănetul ăsta ar rezolva problemele majorității oamenilor.
Nu și pe ale mele.
Nu am făcut decât să-l dezamăgesc.
Dar m-a iertat întotdeauna și m-a salvat în repetate rânduri.
În seara aceea, Clemency mi-a spus să distrug acest cec.
Că, dacă mai accept bani de la tata, acest lucru îmi va aduce sfârșitul.
Dar nu sunt la fel de puternic ca soția mea.
În dimineața următoare...
era mort.
Aici erai!
Nu mai lua oamenii prin surprindere!
Oamenii care trag cu urechea aud rareori lucruri bune despre ei.
Și mai lasă carnețelul acela îngrozitor!
- Alo? - Amice, ești urmărit.
Da, știu. Credeam că tu mă urmărești.
Pe noi nu ne-ai repera atât de ușor.
Ai vreo informație pentru mine?
Doar dacă îmi spui de ce ai părăsit Ministerul de Externe.
Erai promițător. Lumea liberă are nevoie de oameni ca tine.
Lumea liberă... Mă lași...
Da, în regulă.
Leonides era prieten cu noi.
Dar nu cred că moartea lui are ceva de-a face cu asta.
Ce treabă aveați cu el?
Ne-a ajutat în Grecia, în războiul civil.
A finanțat o mulțime de organizații anticomuniste.
A dat bani cui trebuia. În schimb, l-am ajutat în State.
L-am ajutat să ascundă câteva afaceri dubioase.
Așa se explică Las Vegasul.
Era un ins ciudat.
Se considera următorul Alexandru cel Mare, pe-acolo.
- Avea o slăbiciune pentru imperii. - Iar Imperiul Britanic se destramă.
Oricine mai are și noroc uneori.
- Și asta e tot? - Ascultă...
Toată lumea vrea să știe cine l-a ucis. Și nimeni nu are habar.
Dar aici vorbim de multi bani.
Individul era băgat în toate, ca o caracatiță.
Deci... cine câștigă de pe urma lui?
E mult prea evident.
Poate că ne-ar putea ajuta prietenul tău din mașină.
Bună! Cred că avem o prietenă comună.
- Poftim? - Soția ta.
Ce? Ce pot...
- Hei! - Lasă-mă în pace! Dă-te!
Calmează-te!
Vrem doar să știm cine ești. Așa, haide! Da.
Măiculiță...
Charles, ți-l prezint pe sergentul Glover de la Scotland Yard.
Ușurel! Încetișor, uriașule!
- Ce-a fost în mintea ta? - Charles, nu e așa rău cum pare.
Aș fi crezut, dată fiind prietenia cu tata,
că ai mai multă încredere în mine.
Am jurat că voi avea grijă de tine dacă va păți ceva.
Deci vrei să spui că acest clovn
era acolo ca să mă protejeze.
- Dacă e vreun clovn... - Taci, Glover!
Are dreptate, chiar ești un clovn. Acum ieși de-aici!
Charles, trebuie să înțelegi că sunt extrem de presat aici.
Cazul are implicații politice. E sensibil.
- Iar cu trecutul tău... - Scuză-mă, trecutul meu?
- În Cairo. - Eram diplomat.
Firește. Iar eu sunt ducesă.
Acum... spune-mi ceva, ca să pot avea în continuare încredere în tine.
În regulă.
Oricare l-ar fi putut ucide.
Cu toții aveau mijloacele necesare. Cu toții aveau ocazia.
Mobil?
Furia, gelozia, iubirea, lăcomia. Alege!
Deci comuniștii nu sunt implicați?
Nici mafia din Las Vegas?
Nu e o conspirație ClA?
Și noi investigăm.
Fără tam-tam.
Dar tu poți intra în casă fără mandat.
Întoarce-te acolo și află cine l-a ucis pe piticul ăla afurisit!
Brenda recunoaște că i-a făcut injecția fatală.
Dar oricine ar fi putut înlocui flacoanele.
- Inclusiv ea. - Până și el!
De unde să fi știut Brenda consecințele
înlocuirii insulinei cu picăturile?
Cu toții le știam.
Ne-a spus chiar el când a împlinit 86 de ani, la petrecere.
Ne-a explicat în amănunt cum ne putem descotorosi de el.
Da, avea un simț sucit al umorului.
Te-ai întâlnit cu el în seara morții.
Da, voia să discutăm anumite chestiuni de familie.
Familia însemna totul pentru el.
Povestește-mi despre Laurence Brown!
Știai că are o aventură cu Brenda?
Știam că se petrece ceva.
Și dacă bunicul tău aflase?
- Sunt sigură că știa despre asta. - Și nu îl deranja?
E foarte posibil ca, atunci când l-a ales pe Laurence
ca preceptor pentru nepoți, să-l fi ales și pentru Brenda, ca...
- Da. - Ca să o facă fericită pe Brenda.
Atunci, presupun că știi că nu a semnat testamentul.
Da! A fost o surpriză.
Deci Brenda primește totul.
Inclusiv, aș spune, ultimul cui din sicriul ei.
Unde te grăbești așa, Josephine?
Am auzit că faci progrese. Dar nu tu vei elucida cazul ăsta.
Tu poți fi doar Watson.
Nu zău?
Ei bine, ce-ar fi să mă luminezi tu, Holmes?
- Spune-mi despre scrisori. - Ce scrisori?
Cele pe care Brenda și Laurence Brown
- ...și le-ar scrie unul altuia. - Am inventat asta.
Inventez deseori lucruri. Așa, nu mă plictisesc.
Nu te cred. Știu că știi lucruri.
Uneori, oamenii nu știu ce știu.
- Aici erai! - Acum ce mai vrei, dădacă?
E gata ciocolata ta caldă. Papucii tăi de balet sunt murdari.
Nu-mi place ciocolata caldă. O faci doar ca să o bei tu.
Te vei odihni bine la noapte.
Nu e adevărat tot ce se spune la televizor.
Lasă-mă în pace!
- D-le Hayward... - Bună ziua!
- Ce e? - Aș zice că ne paște altă crimă.
Nu crezi, Watson?
Altă crimă, Holmes?
Păi, există întotdeauna o a doua crimă.
Cuiva care știe ceva i se face felul,
înainte să dezvăluie ce știe.
Nu am spus că poți intra.
Scuză-mă, am crezut că poate nu ai auzit că am bătut.
Știu că toți neghiobii din casă țin neapărat să-ți vorbească, dar eu nu.
Mă plictisești.
Ce părere ai despre d-l Brown, preceptorul tău?
După mine, d-l Brown știe să se descurce.
Pe mine nu m-ar deranja, pe tine?
Deși e cam ciudat să-ți placă de soția bunicului.
Scuză-mă, te-am șocat?
Dar să știi că tuturor le place de bunica.
Unchiului Roger i s-au aprins călcâiele după ea. Se vede.
Probabil că bunicul s-a amuzat
când a pus pisica laolaltă cu porumbeii și a urmărit cum sar penele.
Acum am și eu o întrebare pentru tine, d-le detectiv.
Nu-mi închipui ce aș putea eu să-ți spun și tu să nu știi deja.
Da... l-ai tras-o surorii mele în Cairo?
Tocmai a murit bunicul tău.
E chiar un lucru bun. Un capitalist în minus.
Nu știi despre ce naiba vorbești.
Nu te-am auzit. L-ai tras-o surorii mele?
Chiar te bucuri că bunicul tău e mort?
Era obsedat de control și se juca cu viețile oamenilor.
Era un porc sadic, cu un orgoliu de neîndurat.
Și a primit ce merita. Nu cred că l-a ucis Brenda.
Nu e îndeajuns de isteață.
E posibil însă să-i fi făcut o înscenare
o persoană inteligentă.
COMPANIA AERIANĂ NEVILA
Începeți să vă faceți un obicei din a da buzna, nu?
- Ce vreți? - Nu durează mult.
Când Brenda a fost prezentată pentru prima oară familiei,
a tulburat apele?
Din câte îmi amintesc, apele au rămas netulburate.
Și nimeni nu a mușcat din fructul oprit, dacă asta insinuați.
Acum chiar trebuie să plecați.
I-ati iertat?
Nu a fost nimic de iertat. A fost doar o copilărie.
Da, înțeleg. Deci dragostea s-a preschimbat în ură?
Soțul meu o urăște pe Brenda deoarece crede că i-a ucis tatăl.
- E simplu. - Dvs nu credeți asta. Știți că nu e asa.
- Trebuie să insist. - Nu am terminat.
În seara în care soțul v-a arătat cecul de la tată,
i-ați spus să-l rupă, dar nu a făcut-o.
V-ați dat seama atunci că nu veți scăpa de aici până când nu moare socrul dvs.
Da. Exact asta mi-a trecut prin minte.
Dar acum e mort.
Așa că putem pleca.
Încă un lucru.
Sophia?
Ce faci?
Arzi dovezi?
Pentru Dumnezeu!
A sunat un reporter de la The Times. Dacă știe el, în curând vor afla toți.
Nu era nimic important pentru caz
în aceste memorii, ai încredere în mine.
Să am încredere în tine?
În timpul războiului, și-a diversificat activitatea.
Bombe.
Mai întâi distrugi un oraș, apoi mergi acolo și îl reconstruiești.
Nu sunt sigură că lumea trebuie să afle despre asta.
Despre asta și altele.
Iar decizia asta îți aparține?
Da.
Ce vei face în privința asta, Charles?
Ce știi tu despre încredere, oricum?
Ce s-a întâmplat?
Nu-mi pornește mașina.
Câtă lipsă de considerație din partea ei!
Avem loc aici. Putem chema dimineață pe cineva să o repare.
Ești sigură?
Mătușă Edith, te-am căutat peste tot. Pe unde-ai umblat?
Nu e treaba ta, dragă.
Nu mă așteptam să vă găsesc aici la ora asta.
Se pare că mi s-a stricat mașina.
Vai, ce păcat! O mașină atât de frumoasă!
Mă rog, pentru un detectiv fără bani.
Tocmai asta e problema.
Nu mi-o permit. E la mâna a treia.
Ați vrea să vă duc acasă?
Tocmai l-am invitat pe Charles să rămână peste noapte.
I-auzi...
Asta e o idee mult mai interesantă.
N-am mai văzut atâția oameni la masă de dinainte să moară bunicul.
Ea ce caută aici?
- Dădacă! - Nu mă face să ratez toată distracția!
- Nici vorbă de așa ceva aici, scumpo. - Josephine!
Am băgat-o în pat, Lady Edith.
În mod evident, a scăpat.
"A scăpat"? Nu e prizonieră.
Nu vreau să merg la culcare, mătușă Edith. Vreau să rămân.
Mă tem că nu ai de ales, scumpo.
Cu un zâmbet, copila mea schimbată.
Va trebui să-mi spui totul, Watson.
Tânăra va lua calea Elveției. Cu cât mai repede, mai bine.
Nu-i face bine să fie implicată în această poveste oribilă.
Tu ai vrut să crească aici.
Am vrut o viață disciplinată pentru ei.
Nu credeam că tatăl tău le va controla fiecare mișcare.
De unde să știu eu că mi se va răpi maternitatea?
Magda, uneori mă întreb de ce te-ai mai obosit să faci copii.
Imediat după ce ai născut, ai plecat cu trupa
în cel mai izolat teatru de provincie pe care l-ai găsit.
E ceva înduioșător în dragostea unei fete bătrâne pentru copiii surorii ei.
Înduioșător și disperat.
Felicitări, mamă! O nouă interpretare de excepție.
Nu-ți face griji, Sophia! Am supraviețuit Războaielor Mondiale.
Pot face față și săgeților lansate de Magda la beție.
Josephine are dreptate.
Se pare că prezența dumitale ne-a adus pe toți laolaltă.
Cu o excepție demnă de luat în seamă.
Mirosul sângelui.
Nu mi-am dat seama că aranjamentul dvs.
Presupune și cazare, d-le Hayward.
Tată, Charles e oaspetele meu.
Oaspeții nu-și bagă nasul și nu cred că gazdele lor sunt potențiali ucigași.
Sigur ne consideră pe toți potențiali ucigași.
Nu îl putem învinovăți.
Așadar, Charles...
Ce-ai spune de o întrebare directă pentru tine?
Cum sunt ucigașii?
Păi, ca dumneata.
Și ca mine.
Ca toată lumea.
Temperamentali.
Cu sânge-rece.
Au în comun una sau două trăsături.
Trufia.
O moralitate deformată.
Lipsa empatiei.
Ucigașii au tendința să simtă că sunt mai presus
de regulile și legile care îi guvernează pe muritorii de rând.
Această descriere este valabilă pentru toți membrii acestei familii.
Nu vă invidiez pentru acest caz.
Prostii, e cel mai ușor caz din lume. Cât se poate de limpede.
- Ar trebui să merg în camera mea. - Bine că ai venit măcar.
Dat fiind că nu ai putut să vii la înmormântare.
Nu aș fi putut să fac față.
Adică ai auzit prognoza meteo?
Nimănui nu-i plac înmormântările, dar te puteai preface.
Primești toți banii noștri.
Ce fel de vrajă i-ai făcut bietului bărbat?
Lui Aristide i-au plăcut mereu dansatoarele, doar știi.
Tu nu erai dansatoare.
Erai o fată pe scenă, în bikini.
Asta nu explică de ce nu a semnat testamentul.
L-am spus tot ce am de spus domnului Hayward.
Doar nu ne trebuie un detectiv în casă pentru a ne spune adevărul.
Magda, asta nu e o replică din "The Last of Mrs. Cheyney"?
Nu, nu e.
Dacă vrei să știi, e dintr-un thriller turnat la Frinton.
Mi-am încheiat pledoaria.
Recunoaște, Brenda!
Ai prefera să fii cu Laurence. Sunteți amândoi implicați?
Firește că sunt.
Sper că banii ăștia nu vor pune presiune pe principiile dvs, d-le Brown.
Brenda are propriul comunist sub pat.
Acolo îl tii?
Nu mă cunoști. Niciunul nu mă cunoaște.
Eu cred că te cunoaștem.
Îți cunoaștem genul.
Vai, mami e pusă pe distrus.
Nu l-am ucis. Îmi este dor de el.
Și oricare dintre voi își putea dori să dispară.
- Ce vrei să spui? - Scenariul filmului.
Sunt destul de sigur că nu a finanțat scenariul filmului
căci știa că va fi un succes și ne va aduce independența.
Cum să nu? Nici măcar nu l-a citit.
- Poftim? - Eu l-am citit.
Deci e numai vina ta.
Nu. De fapt, i-am spus că e bunicel.
Dar el a zis că o să dea cu banul, fiindcă nu avea zaruri.
Și m-a rugat să aleg.
Și ai pierdut.
Iar el a spus că e justiție poetică.
Acum vezi de ce nu am vrut să ai de-a face cu ai mei?
Haide, Sophia...
Nimic nu se compară cu o discuție din inimă.
Presupunând că și-ar găsi cineva inima sub acest acoperiș.
Tocmai asta e ideea.
Spre deosebire de voi toți, eu chiar l-am făcut fericit.
De aceea mi-a dat toți banii.
Ei bine...
Îmi pare rău că întrerup această frumoasă reuniune de familie,
dar acum am eu ceva de spus.
Poate că Josephine avea dreptate. Chiar e o seară distractivă.
Nu neapărat.
Eu și Roger plecăm.
Pentru totdeauna.
- Într-un loc drăguț? - Barbados.
Multe plante toxice pentru Clemency.
Vrem să înființăm, să finanțăm și să conducem un orfelinat.
Așa dă peste unii tot norocul!
Aș fi crezut că nevoia ta de copii îți e satisfăcută întru totul de Roger.
Nu te saturi niciodată să te dai superior?
Bagi în pământ afacerea familiei și o tai în Barbados.
Tipic pentru tine, frățioare!
Mai bine decât să pierd totul jucând bacara pe Coasta de Azur.
Bietul de Roger...
Habar nu are cât de distractivă poate fi viața.
El m-a ales pe mine.
Da.
Și mă întreb de ce zi de zi.
Dar nu i-am cerut niciodată...
să mă iubească mai mult ca pe tine.
Da, Eustace?
Am o întrebare pentru Sophia.
D-l Hayward ți-a tras-o în Cairo?
Nu, a părut nesigur când l-am întrebat.
Nu fi vulgar, Eustace!
Ce simt dramatic ai!
Poți să explici ce relevanță are pentru discuția noastră, dragul meu?
De fapt, e foarte relevant.
Dacă ea e ucigașa?
Și sunt implicați amândoi?
Vezi?
Acum te vânează pe tine.
Oamenii ăștia...
Scot tot răul la iveală.
Vai, Charles! Mi-e atât de frică!
Ce va urma?
Presa va fi îngrozitoare?
Nu da niciun interviu!
Ar trebui să-ți iei un avocat, să-ți spună ce să faci, ce să zici,
- ...ce să nu faci și ce să nu... - Am nevoie de tine!
Ai răbdare!
- Nu vorbi și va fi în regulă. - Chiar crezi asta?
Deci te-a prins în mreje.
Eram sigură de asta.
Sophia, așteaptă!
Sophia, oprește-te! Sophia!
Ești ca toți ceilalți. Culcă-te cu ea și gata!
Nu! Încetează!
Mă pun în pielea ei, atâta tot.
Ce atitudine morală adopți!
Trebuie să recunosc că se pricepe să despartă oamenii.
- Acum se bagă între noi. - Ce?
Nu Brenda ne-a despărțit. Tu m-ai părăsit în Cairo.
Da.
Te-ai întrebat vreodată de ce?
Te rog...
Pleacă, Charles! Ești concediat!
Nu vei putea concedia poliția.
Sophia!
Tu erai! Credeam că e altcineva.
- Ce faci aici? - Ce faci și tu. Investighez.
- Aici? - Trebuie să plec.
Așteaptă!
Josephine!
MARELE DETECTIV DE PE INSULA
THE TIMES ARISTIDE LEONIDES, UCIS
Ce fleacuri de tabloid!
Ai o mulțime de răni.
Ei bine, m-am cuibărit puțin cu câinii soțului tău azi-noapte.
Asa îți trebuie.
Te simți bine?
Să știi că nu am fost mereu asa.
Eu și soțul meu.
Eram cel mai fascinant cuplu din Londra.
Pozele noastre apăreau în toate revistele.
Oamenii ne admirau.
Mă întreb ce s-a întâmplat.
Știi, Charles...
Sunt câini dresați de luptă.
Dacă ar vrea, te-ar putea omorî într-o clipă.
- Asta ce mai înseamnă? - La fel ca toți cei de aici...
te plac.
A sosit bărbatul de la atelierul auto să vă repare mașina, d-le Hayward.
Da...
Reporterii ăștia nu obosesc niciodată!
Cablul de demaror. Lipsește.
Bine, păi...
Asta poate rămâne între noi doi.
Charles, ești căutat la telefon.
Inspectorul-șef Taverner de la Scotland Yard.
Am avut pneumonie. Asta e o crimă?
Încercăm doar să stabilim faptele, d-le Agrodopolous.
Nu știați că domnul Leonides e mort?
Până am văzut ziarele, nu, nu știam.
Credeți că fiul meu ar trebui să-mi citească zilnic necrologul în spital?
Cum îl cunoșteați pe d-l Leonides?
M-a ajutat când am sosit la Londra.
De ce?
Noi, grecii, suntem solidari.
Acesta e motivul.
Ascultați, nu știu nimic.
Mi-a dat plicul.
A zis să i-l duc lui Gaitskill la moartea sa.
Și nu l-ați deschis niciodată?
Plicul era închis cu un sigiliu intact.
Îi cunoașteți pe avocații care au întocmit noul testament?
Personal, nu, dar știu că d-l Leonides apela la ei
pentru cealaltă latură a afacerilor.
Iar dvs rămâneți executorul.
Da, dar fără entuziasm.
L-a lăsat o sumă modică văduvei.
Restul averii ajunge la un singur beneficiar.
Nepoata, Sophia.
Da?
Am primit un apel de la locuința Leonides.
- Da? - Cineva a încercat să ucidă fetița.
Dumnezeule!
A tăiat frânghia pe jumătate.
- Cine a găsit-o? - Eu.
Tata s-a dus cu ea în ambulantă.
Își amintește ceva?
Nu era conștientă.
Probabil că a căzut de sus de tot.
Bietul meu îngeraș!
- Te pot duce acolo, dacă vrei, mamă. - Nu e nicio grabă.
Philip spune că fac tot ce pot.
Dacă vrei să-ți faci mama fericită,
nu aș refuza un pahar de gin cu vermut.
Tu ai fost sus, în căsuța din copac, ieri-seară.
Credeam că e unul care dă târcoale. De aceea am dat drumul câinilor.
A venit un domn, Gaitskill, d-le.
Lasă-l să intre!
Ce caută Gaitskill aici?
Ce harababură!
E locul comiterii unei crime, Lady Edith.
Este de asemenea casa mea.
Nu e deloc cinstit!
Ce se petrece?
- Ce caută Gaitskill aici? - Întreab-o pe Sophia!
Să cinstim începutul domniei reginei Sophia!
Dă-mi voie să te felicit, Sophia.
Ești o femeie foarte bogată.
Dacă-mi permiți, îți sugerez să-ți faci cât de curând un nou testament.
O zi bună tuturor!
Doamnă Sophia...
Bătrâna ta mamă săracă și prăpădită
îți cere de pomană.
Dă-mi și mie un ban, dragă!
Mama ta vrea să apară în film.
Ești foarte amuzantă, dragă, dar nu e momentul pentru bufonerii.
Presupun că îl vei salva pe Roger.
- Nu vrem niciun ban. - Voi vinde Associated Catering.
- Bravo ție! - Nu are sens să mai pierdem bani.
Eu am fost fiul lui cel mare.
Dar să mă înjunghie în spate pe patul de moarte...
Uitați-vă la voi doi!
Disperați și umiliți,
pentru că acum va trebui să mergeți la ușa Sophiei
cu cerșitul.
Ieși din camera asta!
Acum!
Ferește-te de vulturi, surioară dragă!
E o povară imensă pe umerii tăi.
Cred că uităm ce e important.
Philip, spune-mi.
Cum se simte Josephine?
Îmi pare rău.
Se va face bine, slavă Domnului. Nu are oase rupte.
Vor să o țină sub supraveghere.
Foarte înțelept.
Nu ar trebui să se afle în această casă. E mult prea periculos.
Oricât ar fi de distractiv, m-am săturat de toată drama.
Roger trebuie să plece din casa asta. Ne vom face bagajele și vom pleca.
Felicitări, draga mea!
Am o vagă bănuială că a făcut alegerea corectă.
Sophia!
Ești o femeie deosebit de inteligentă.
Și ești o de Haviland.
Am văzut de ce e nevoie la un anumit nivel și nu e întotdeauna drăguț.
Asa că vreau să tii minte
că descendența te va ajuta să găsești ce este cel mai important în viață.
Simțul echilibrului.
Ei bine, îngeraș, poate că ar trebui să discutăm despre Dezvăluirea.
Îmi pare rău, tată.
Dar tatăl tău a scris-o.
- Cel puțin citește drăcovenia. - Doar ar prelungi agonia.
Tată...
Bunicul spunea că averea nu rezistă
dacă este împărțită între membrii slabi ai familiei.
Ar trebui concentrată în mâinile celor puternici.
Știai de acest testament, Sophia?
Da.
Arată rău, nu-i așa?
A adus în discuție ideea când lucrurile au degenerat în Cairo.
A spus să revin în Anglia,
să mă învețe să-i conduc imperiul.
De aceea m-ai părăsit.
Da și pentru că mă spionai.
E mult spus că te spionam.
Mi-ai frânt inima, Charles.
Și am demisionat.
- De ce nu mi-ai spus despre testament? - Nu știu.
Când nu a apărut, am crezut că e alt șiretlic.
Bunicului îi plăcea să se joace cu oamenii.
E o trăsătură de familie.
Asa credea și el.
Spunea că arăt ca o de Haviland,
dar că sângele care-mi curge prin vene e de Leonides.
Așa că nimic nu-mi poate sta în cale.
Cred că avea dreptate.
Chiar crezi că aș fi putut să-l ucid, nu?
Nu, Sophia...
Poate că domnul Brown s-a apucat de grădinărit.
Sau poate că i-au fost plantate.
- Parcă e prea convenabil. - Dar o ajută pe iubita ta.
Merită să ucizi pentru atâta bănet.
Nu e iubita mea.
Am preluat această anchetă, Charles.
Poziția ta este compromisă.
- Ar trebui să te numeri printre... - Suspecți.
Dacă spui tu.
Aceia sunt foarfecii de grădină ai lui Lady Edith.
Și nu dovedesc nimic.
Sfoara putea fi tăiată cu orice cuțit.
Avem nevoie de probe directe pentru o legătură
între d-l Brown și d-na Leonides.
Asta e o glumă, Charles.
Mă tem că nu.
Ei bine...
atunci ia-o tu înainte!
Bine.
- Charles! - Da, domnule?
Asta e ceea ce un distins inspector-șef
ar trebui să facă la bătrânețe?
Aleluia!
"Laurence, dragul meu, iubirea mea.
Nu pot vorbi despre astă-noapte fără să-mi explodeze inima.
În curând vom putea fi împreună."
"Dragul meu,
este nerăbdarea unui iubit o crimă sau o virtute?
Nu vreau să sufere, după cât de bun a fost cu mine.
Dar vreau să dispară."
Doamnă Leonides...
Trebuie să vă rog să mă însoțiți la Scotland Yard.
Poftim?
Orice spuneți
poate fi consemnat și folosit ca probă împotriva dvs.
Înțelegeți?
Dar nu eu am scris asta.
- D-nă Leonides, vă rog... - Nu as face niciodată asa ceva.
Arătați-le că aveți demnitate!
Nu am scris aia!
Nu as scrie niciodată asa ceva!
Nu, ei l-au ucis!
Ei sunt vinovați!
- Probabil te bucuri. - Putrezește în iad!
Ipocrit bătrân!
Băiatul tatei. Când am venit, nu-ți puteai lua mâinile de pe mine!
Charlie, ajută-mă!
Vampirii ăștia...
Ne-au făcut o înscenare, fiindcă nu facem parte din lumea lor.
Nu-i lăsa să te prostească!
Charles, te rog!
Ne-au făcut o înscenare!
Urcă!
Nu am avut nicio șansă împotriva lor.
Ei bine, eu m-am lăsat dusă de nas de interpretarea ei.
Mamă, dacă Brenda e vinovată, va fi spânzurată.
- Ajunge. - Să fie torturată!
- Ți-ar plăcea să vezi asta. - Nu era tatăl tău.
Mi-am iubit tatăl. Pricepi? L-am iubit.
Mai mult decât mă vei iubi pe mine.
E mai bine acum?
Vreau cel mai bun avocat pentru Brenda. Vom plăti noi.
Dintotdeauna a fost depășită de toate.
Biata de ea!
- Unde te duci? - Am o întâlnire în oraș, dragă.
Ei bine, Charles...
Ți-ai spălat păcatele în ultima clipă.
Trebuie să recunosc că nu as fi reușit fără tine.
Dovezile sunt aproape cu totul indirecte.
Asa e de obicei în cazurile de crimă.
Multe atârnă de impresia pe care o lasă juriului.
Și dacă vei avea nevoie de o slujbă adevărată...
știi unde să mă găsești.
La ce te gândești, Charles?
Că poate eu sunt totuși ucigașa?
Și că am scăpat basma curată, cu toți banii, mulțumită ție?
Că de asta te-am ales din capul locului?
E posibil să fi falsificat cineva acele scrisori, nu-i așa?
UCIGAȘII!
Scriu despre dumneata în ziar!
Că ați ajutat la rezolvarea cazului.
- Bună dimineața, d-ră Ackroyd! - D-le Hayward,
E rampa dvs de lansare.
Putem chema decoratorii și tot tacâmul...
Iată-ne ajunși acasă, scumpo! Fugi la dădacă!
Iată-te!
Cât mă bucur să te văd!
Am ratat multe. Nu trebuia să fiu ținută atât în spital.
Nu fi atât de furioasă, copil schimbat!
Nu-i mai spune așa, Magda!
Nu e treaba ta cum mă adresez propriei fiice, mătușă.
Josephine, te-ai întors, scumpo!
Spune-mi! Care a fost reacția Brendei și a lui Laurence?
Au implorat îndurare?
Mi-aș dori să nu mai vorbești asa despre oameni.
Au găsit scrisori de dragoste în turn.
Eram sigură! Trebuie să notez totul în carnețel.
Am plecat!
Josephine!
L-am curățat cât ai fost plecată.
Și îți fac ciocolată caldă. Te va face...
- Doamne! - Mi-ai văzut carnețelul?
De ce, l-ai pierdut?
Credeam că e în camera mea. Nu-l găsesc.
Ai căutat în căsuța din copac?
Știu că tu l-ai luat. Îl urăști.
În regulă, domnișorică, liniștește-te!
Îl voi găsi.
DR. J.E. CHAYTOR, ONCOLOG
Lady Edith...
mă tem că rezultatele dvs nu sunt de bun augur.
Cât mai am?
E greu de spus.
Câteva luni, poate.
Există un nou tratament experimental promițător.
Nu mai vreau niciun tratament.
S-a terminat, nu-i așa?
Ei bine...
Părăsește întotdeauna petrecerea atunci când e în toi,
când te distrezi cel mai bine.
Dădacă, fierbe laptele!
O să plec acum, dacă se poate, d-le Hayward.
Da. Voi încuia eu.
Mulțumesc.
Au sunat atâția oameni astăzi!
Noapte bună!
Intră!
Dădaca ți-a făcut ciocolată caldă.
Urăsc ciocolata caldă, iar ea știe.
- O face doar ca să... - Ca să bea ea. Știu.
De ce ești atât de furioasă, Josephine?
Mă plictisesc.
Și nu-mi găsesc carnețelul.
E în regulă. Îl găsim noi.
Charles Hayward.
Aici e liniște, domnule.
Eu sunt cea care i-a adus cana lui Josephine, dar...
Dar dădaca a pregătit-o.
Dacă a pregătit-o pentru Josephine, de ce a băut ciocolata caldă?
La țanc pentru rămas-bun, d-le Hayward!
- Unde plecați? - La aeroportul din Londra.
- Închideți porțile! - Nu fiți ridicol!
- Vom pierde avionul. - Înțelegem
că e o situație dificilă, dar eu și Roger plecăm,
ca să ne trăim viata.
De ce am vrea să otrăvim o bătrânică cumsecade,
- ...care nu ne-a făcut rău? - Nu ea era ținta, poate.
Poftim?
Ia stați așa, d-le detectiv! Puteți dovedi ceva?
Puteți dovedi că nu a fost un infarct?
Sau o sinucidere? Sigur a fost otrăvită?
Medicul legist o examinează chiar acum.
Nimeni nu poate pleca de aici fără permisiunea mea explicită.
Clemmy, sună-mi avocatul! Vreau să verific dacă inspectorul-șef Taverner
acționează într-un cadru legal.
Nimeni nu ne poate hărțui, ca să mai petrecem o zi în casa asta!
Josephine, ești în siguranță.
Ești cu mami și cu tati. Vom avea grijă de tine.
D-le Hayward, probabil că ești magician!
După ce te facem să dispari, reapari!
- Trebuie să discut cu Josephine. - Cine nu trebuie, mai nou?
Diseară va fi în avion spre Lausanne.
Dădaca a fost otrăvită. La fel ca bunicul.
- Nu e palpitant? - Doamne sfinte!
Nu ești deloc supărată? Credeam că-ți place de dădacă.
Nu neapărat.
Mereu mă certa cu vreun motiv. Nu-mi dădea pace deloc.
Și sunt sigură că mi-a furat carnețelul.
Josephine, există vreo persoană la care să tii cât de cât?
- O iubesc mult pe mătușa Edith. - Dar pe noi?
Josephine!
Scuzați-mă. Nu va dura mult.
Ei bine, pe noi nu?
Zău acum...
- Mă doare! - Josephine, noi doi
vom rezolva acest caz împreună, nu?
- Nu am carnețelul. - Nu-ți face griji!
- Ce anume știi? - Știu multe lucruri.
Nu mă îndoiesc de asta.
Dar știi cine ți-a pus ceva în ciocolata caldă, nu-i așa?
Și știi cine ți-a otrăvit bunicul.
Și știi cine a tăiat sforile de la căsuța din copac.
Bun. Acum e timpul ca Holmes să-l lumineze nu numai pe Watson,
- ...ci și pe Lestrade. - Nu spun nimic poliției.
Sunt proști. Au crezut că Brenda sau Laurence sunt vinovați.
Eu nu am fost prostită. Știam prea bine că sunt nevinovați.
Am bănuit mereu cine e ucigașul, iar apoi am făcut un fel de test.
- Știu că am dreptate. - Ascultă-mă!
Cred că ești foarte deșteaptă.
Dar nu te va ajuta dacă nu vei rămâne în viată să te bucuri de asta.
Nu înțelegi, copil prostuț, că, atât timp cât insiști
să ții secrete, te pui într-un pericol iminent?
Sigur că înțeleg. Dar, în unele cărți, sunt uciși unul după altul.
Ajungi să afli cine e ucigașul fiindcă el sau ea
e singura persoană rămasă. Trebuie să vedem ce urmează.
Nu e o povestire cu detectivi, pentru Dumnezeu!
Doi oameni au fost uciși!
Te voi face să-mi spui ce știi,
chiar dacă va trebui să te scutur zdravăn!
- Aici erai, Charles! - Lady Edith!
Noi doi aveam o mică discuție.
Desigur. Toată lumea e puțin tensionată azi,
ceea ce este de înțeles, în condițiile date.
Charles...
Inspectorul-șef Taverner și legistul te caută.
Înțeleg că fac progrese însemnate.
Am înțeles, păi...
Nu-ți face griji! Voi fi cu ochii pe ea.
- Lady... - Știu, Charles.
Las-o în seama mea!
Da, desigur.
Acum...
Ce-ai spune să mergem în Longbridge
și să bem un suc cu înghețată?
Da.
Înțeleg că faceți progrese.
Va trebui să așteptăm raportul autopsiei.
Dar aveți o teorie, nu?
Ei bine...
Având în vedere simptomele și faptul că trebuie să fie
o otravă obișnuită și accesibilă,
aș spune, din experiență, că e vorba de cianură.
De ce ar avea cineva cianură în casă?
- Pe lângă uciderea unor oameni? - Da.
Cârtițe.
- Cârtițe? - Cu cianură se ucid și cârtițele.
Îmi pare rău, Lady Edith, nimeni nu părăsește domeniul.
Știu.
Dar inspectorul-șef Taverner a decis
că ar fi mai indicat ca fata să nu se afle în casă
în următoarea oră.
Până când este luat cadavrul.
Nu crede că o fetiță de 12 ani
sau o bătrână neputincioasă și sfârșită ar putea fi ucigașele.
Sunteți de acord, d-le sergent?
Îmi pare rău. Am fost cu toții stresați.
- Îi voi da din cale. - Desigur.
În regulă, băieți! Dați-i din cale!
CIANURA OTRAVA
- Charles? - Uite!
- Ce faci? - E jurnalul lui Josephine.
Edith încearcă să-l distrugă, l-a băgat în var nestins.
Iar acolo e cianură.
Ce? Ce e?
Mătușa Edith tocmai a plecat de la Three Gables, cu Josephine.
- E scrisul mătușii Edith. - Urcă în mașină!
E asa de enervant! Nu-mi găsesc carnețelul nicăieri.
Nu l-ai văzut, nu?
Draga mea...
Te iubesc mai mult decât vei ști vreodată.
- Lady Edith a plecat? - Da, cu fetița.
- Unde? - Încolo. De ce?
- Dă-i pe oamenii ăia din drum! - La o parte!
Mișcați-vă! Înapoi! Acum!
Ce scrie?
"Eu, Edith Jane de Haviland, mărturisesc că l-am ucis
pe Aristide Leonides."
Doamne, Josephine!
Josephine...
am să mărturisesc ceva.
Ce anume?
Nu mergem să mâncăm înghețată.
Ai vrea să știi unde mergem?
Păi... da.
Te duc la noile tale lecții de balet.
Lecții de balet?
Vai, mătușă Edith...
Dar nu am papucii de balet. De ce nu mi-ai spus?
Cred că vor avea tot ce vom vrea, odată ce vom ajunge acolo.
Mi-aș dori să vadă asta și bunicul.
Dar de ce ar vrea mătușa Edith să-i ucidă?
Doar nu e o psihopată.
- Nu cred că Edith i-a ucis. - Nu?
Poate scrie în carnetul fetei.
Citește cu voce tare!
"Mă plictisesc îngrozitor.
Ceva trebuie să se întâmple în casa asta.
Asa că astăzi eu..."
Dumnezeule!
Continuă!
"Asa că astăzi eu...
- L-am ucis pe bunicul." - Bunicul.
Și mi-a plăcut la nebunie.
Dar sigur că am avut și un motiv bun.
Și l-am avertizat.
I-am spus că va regreta că nu mă lasă la balet.
Iar acum sper că regretă.
Chiar nu trebuia să facă asta.
Asta și alte lucruri. Multe altele.
E rău. Crud.
E o persoană rea.
Și crede că poate face orice.
Crede că poate spune tuturor ce să facă
și să-i facă nefericiți și să o ia razna.
Dar nu și pe mine. Eu sunt mai puternică.
Sunt diferită. Sunt la fel ca el.
Și i-am oferit un răsfăț special de ziua lui.
I-am arătat cel mai bun dans al meu.
Știu cât îi place să o privească pe Brenda dansând.
Văd asta din căsuța din copac.
Și mai știu cât de mult i-a plăcut când Sophia voia să fie balerină.
O considera frumoasă și grațioasă.
Dar a spus că nu are rost să mai iau lecții de balet,
căci nu v oi fi destul de pricepută sau de grațioasă.
A spus că sunt bună de Iazul Rațelor, nu de Lacul Lebedelor.
Îl urăsc!
- Îl urăsc! - E o parte despre scrisoarea Brendei.
"În sfârșit reușesc să-i imit scrisul."
Am noroc că scrie ca un copil de zece ani.
L-am copiat din Dezvăluirea.
- E drumul cel bun? - Asa cred.
Astăzi trebuie să fiu curajoasă.
Am pus foarfecii de grădină ai mătușii în sertarul lui Laurence din sala de curs.
Acum trebuie să urc în căsuța din copac cu un cuțit.
Dar fiecare sarcină care merită implică și o parte mai grea.
"Dădaca și-a dat seama.
Eustace tot punea întrebări și mă temeam că știe."
Dar nu știa. Dădaca știa.
Mereu își bagă nasul peste tot.
Mi-a văzut papucii de balet plini de noroi
după ce am luat foarfecii din șopron. Se holba la mine
și am știut că pusese totul cap la cap. O urăsc pe dădacă.
Mereu umblă după mine, să mă învețe lucruri.
Iar ea e așa de proastă!
Urăsc oamenii proști.
"Sunt buni numai ca să moară în război, cum obișnuia să spună bunicul.
Ea ar trebui să fie următoarea."
Probabil că Edith a simțit ceva...
iar apoi a găsit carnetul lui Josephine.
După care Josephine a ucis-o pe dădacă.
Și atunci Edith a decis să ia vina asupra ei.
Nu îi putea lăsa pe Laurence și pe Brenda să moară nevinovați.
Dar, în același timp, nu o putea lăsa pe Josephine
să fie instituționalizată toată viața, să fie ridiculizată ca un monstru,
să fie batjocorită ca o ciudată, asta pe lângă umilința publică
- ...pe care o avea de îndurat familia. - Ce face cu Josephine?
Iată-le!
De ce o luăm pe aici?
E o scurtătură.
E drumul care duce la carieră. Nu înțeleg.
Mătușă Edith, ce înseamnă asta?
- Mă sperii. - Nu te teme!
Mătușă Edith, ce faci?
Mătușă Edith!
Doamne, Charles! Ele...
Mătușă Edith, oprește! Oprește!
- Nu! - Oprește!
Oprește mașina!
- Nu! - Nu!
Nu!
Ce i-am făcut?
- Ce i-am făcut? - Nu, e în regulă.
Nu tu ai fost de vină.
Nu tu ai fost vinovată.